Стара Велика България , както е наричана от
византийските автори, е племенно обединение с владетел
Кубрат съществувало около 30 г. след
632 г. на територията простираща се между
Кавказ,
Волга и
Карпатите. То представлявало военно-племенен съюз на
прабългарите и сродните им племена, дотогава подчинени на
Аварския и Западнотюркския каганат.