Corona d'Aragó (en
aragonès:
Corona d'Aragón, en
llatí:
Corona Aragonum; coneguda també per altres denominacions) fou el conjunt de territoris que estigueren sota la jurisdicció del
rei d'Aragó des del
1162 i fins al
1715. Aquest conjunt territorial estigué format inicialment pel
regne d'Aragó i el
comtat de Barcelona, i malgrat que al llarg dels segles s'hi incorporaren d'altres territoris, el conjunt patrimonial d'Aragó i Barcelona restà sempre unit. El seu naixement és fruit de la
unió dinàstica sorgida pel matrimoni entre el comte de Barcelona
Ramon Berenguer IV i la reina
Peronella d'Aragó el
1137, que donaren en herència els seus territoris i títols al seu fill i successor comú,
Alfons el Cast, primer rei d'Aragó i comte de Barcelona (
1162/
1164). L'estructuració política del conjunt territorial transcendí la unió dinàstica inicial i s'organitzà com una
federació d'estats medievals, (
1319) respectant les singularitats de cada territori i desenvolupant-hi una estructura política equivalent i similiar entre si:
Corts,
Generalitats i
Constitucions, coordinant la política exterior conjunta i convergint la diversitat dels estats en la figura unitària dels sobirans del
Casal d'Aragó del llinatge dels comtes de Barcelona, la corona i el títol principal dels quals era el de ser
reis d'Aragó. La mort sense hereu de
Martí l'Humà (
1410) suposà l'extinció del llinatge dels comtes de Barcelona i l'adveniment de la
Dinastia Trastàmara a la Casa reial d'Aragó.