Papperskromatografi är en enkel och mycket användbar utveckling av
partionskromatografin. Vid denna används filterpappersliknande remsor av ren
cellulosa. Nära en kant av pappret anbringas en droppe av analyssubstansen, eventuellt löst i ett
lösningsmedel som får avdunsta. Samma kant av pappret doppas sedan ner i ett lösningsmedel (
eluent, rörlig
fas). Remsan hålls inne i en kammare med tätslutande lock, där det på bottnen finns så mycket av lösningsmedlet att luften i kammaren är mättad med lösningsmedlets
ånga. Lösningsmedlet sugs upp i pappret, passerar fläcken med analyssubstansen och vandrar fram över pappret mot bortre kanten som en rak lösningsmedelsfront. Här åstadkomms en partionskromatografering, genom att den fukt som häftar vid pappret fungerar som stationär fas. De olika komponenterna i analysblandningen är olika
lösliga i den stationära och den rörliga fasen. Därför tillbringar de olika stor del av tiden i de olika faserna och vandrar sålunda olika långt. De bildar en rad mer eller mindre skarpt avskilda fläckar på pappret. Då kromatograferingen avslutats och pappret tagits ur kammaren, kan fläckarna fås synliga genom att betraktas i
ultraviolett ljus eller besprutas med lösningar av olika
reagens.