Pàrtia (Parθava) fou una
satrapia nord-oriental de l'
Iran en temps dels
aquemènides i dels
selèucides. Estava formada per dues satrapies menors: Pàrtia i
Hircània. La petita satrapia de Pàrtia estava limitada a l'oest per l'
Atropatene, al nord per
Hircània, a l'est per
Ariana i al sud per
Carmània i
Persis. Correspon a les regions modernes del
Gran Khorasan i
Kuhistan. Es creu que al nord-oest anava seguint les muntanyes
Elburz, i a l'oest arribava fins a les portes Càspies. Les muntanyes principals eren les
Labus o
Labutas (probablement les muntanyes
Elburz), les
Parachoathras (Elwend), i les
Masdoranus on habitaven els
masdorans. Els rius no eren molt importants i els principals eren el
Zioberis o
Stiboetes, el
Rhidagus, i el
Choatres. Els districtes principals eren la
Camisene al nord, la Partiene al sud-oest de l'anterior fins a les portes del Caspi (suposat districte d'origen dels parts), la Khoarene (la part occidental, a la frontera amb
Mèdia), la Apavarctene (al sud), i la Tabiene (a la frontera amb Carmània). Les ciutats principals foren
Hecatòmpolis (Hecatompylus, capital dels parts i residència reial dels
arsàcides) i Apamea Rhagiana. La regió fou ocupada pels parns o parnis que vivien al nord-oest vers el 250 aC, i degut a la similitut de noms foren anomenats parts. La dinastia arsàcida dels parns va establir el seu domini sobre gran part de l'Imperi selèucida a partir de la meitat del segle III aC. Van governar Pèrsia fins a l'adveniment de la dinastia
sassànida de Persis.