El
convent (de
cum venire, "trobar-se") és l'
edifici que acull els religiosos,
frares o
monges, especialment dels
ordes mendicants, que no s'aparten dels homes o dones sinó que viuen entre ells. A l'empara d'un superior,
prior o pare guardià, tenien com a missió la predicació i s'ubicaven al costat de les naixents
ciutats. En aquest sentit el convent es contraposa al
monestir, lloc de
monjos, i d'estructura
feudal, que establien una vida en comú reclosos. Malgrat això, el terme convent també s'aplica, impròpiament, als
monestirs. Quasi de manera
tradicional, l'edifici d'un convent consta d'una
capella o
església, les cel·les dels religiosos, un menjador o
refectori, i una sala de reunions o
sala capitular, tot això rodejant un pati tancat, el
claustre. A més té els locals necessaris per als servicis,
cuines,
magatzems, etc.