Un
anacoreta (paraula procedent del llatí medieval "anachorēta", i aquest del terme grec
"ἀνα-χωρέω", que significa
"retirar-se") és una persona que viu en un lloc solitari, entregat completament a la contemplació i a la penitència, aïllada de la comunitat. Creuen que apartant-se de la societat humana, compleixen millor el manament
cristià de
no ser part del món.