Un
monjo o
monge (forma antiga i actualment del Sud del país) és una persona consagrada a la
religió. En el cristianisme sol anar associat ha fet
vots solemnes i públics de
castedat, obediència i pobresa, a més d'altres que pot demanar cada
orde monàstic. A diferència del
capellà i d'altres membres del
clergat, viu en comunitat a un
monestir o
abadia seguint la regla del seu
orde. Treballa al mateix monestir, tot i que hi ha ordes monàstics que fan activitats missioneres i d'apostolat i treballen amb els habitants de ciutats o zones de religió no cristiana. Els monjos més coneguts històricament han estat els
benedictins,
cistercencs i
cartoixans. Els monjos depenen del seu superior (
prior o
abat) per al dia a dia i no del
bisbe, ja que els monestirs solen ésser autònoms. En els ordes monàstics femenins, però, la superior de la comunitat sol tenir una dependència d'un superior d'un monestir masculí del mateix orde, que té la direcció espiritual de la comunitat femenina, o del bisbe. Només el
Papa pot aprovar o dissoldre els diferents ordes, segons l'estil de vida proposat s'adigui o no amb la teologia oficial, l'esperit de la regla original i les necessitats de l'Església.